Publikace závěrů Nejvyššího kontrolního úřadu
article 'Publikace závěrů Nejvyššího kontrolního úřadu'
Autor se v článku zamýšlí nad tématem dopadů rozhodnutí Nejvyššího soudu sp. zn. 23 Cdo 4295/2018-447 ze dne 26. února 2020. Toto rozhodnutí bylo vyvrcholením soudního sporu zahájeného v roce 2015 společnými žalobci Nemocnice České Budějovice a Tábor, Primaved Plzeň a Zdravotnická záchranná služba Plzeňského kraje, proti NKÚ ve věci údajného porušení osobnostních práv. Toho se měl NKÚ dopustit tím, že kontrolní závěr, který se týkal žalobců, zveřejnil na svých webových stránkách spolu s doprovodnou informací, která podle žalobců obsahovala nepravdivé hodnotící soudy. Autor se v článku věnuje popisu řízení u jednotlivých soudů, tedy Městského soudu v Praze, Vrchního soudu v Praze a Nejvyššího soudu, spolu se stručným shrnutím jejich klíčových zjištění. Tato zjištění pak doplňuje odkazy a citacemi z jednotlivých soudních rozhodnutí. Autor postupně dokazuje, že postup NKÚ při publikaci kontrolních závěrů není excesem, který by vedl k poškození dobré pověsti, jak tvrdili žalobci, ale naopak postupem zcela v souladu se zákonem a doporučenými mezinárodními auditními standardy (zejména Limská deklarace z roku 1977). V závěru pak autor konstatuje, že prohlubující se dostupnost informací může v době digitální revoluce z řádné a přiměřené medializace kontrolních závěrů učinit efektivnější nástroj nápravy, než jsou standardní represivní prostředky. Odkaz na judikaturu Ústavního soudu: usnesení Ústavního soudu ze dne 28. 5. 2001, sp. zn. III. ÚS 451/2000.