Neexistence dlužníkova práva na reorganizaci
article 'Neexistence dlužníkova práva na reorganizaci'
Porušením práva na soudní ochranu dle čl. 36 odst. 1 LPS a projevem libovůle podle čl. 2 odst. 2 LPS není, postupuje-li insolvenční soud při aplikaci § 148 odst. 2 InsZ v souladu s principem ochrany věřitelů vyjádřeným v § 5 písm. a) InsZ, jakož i principem dobré víry a poctivého záměru navrhované reorganizace (včetně reorganizačního plánu), který lze vyvodit z § 317 odst. 2, § 323, § 326 odst. 1 písm. a) a § 348 odst. 1 písm. b) InsZ. Ani v počátečním stádiu insolvenčního řízení se insolvenční soud nemůže omezit jen na posouzení předpokladů aplikace § 148 odst. 2 InsZ, ale rovněž musí posoudit, zda jsou splněny podmínky pro povolení reorganizace z věcného hlediska, a to i spoužitím generální klauzule dobré víry dlužníka a "poctivosti" záměru z hlediska rizik, popřípadě výhod okamžitého povolení reorganizace pro insolvenční věřitele s přihlédnutím ke konkrétním okolnostem případu. Odkaz na judikaturu Ústavního soudu: nález Ústavního soudu ze dne 28. 11. 2017, sp. zn. III. ÚS 2849/17.