Soudní ochrana osob se zdravotním postižením před diskriminací v pracovněprávních vztazích
článek 'Soudní ochrana osob se zdravotním postižením před diskriminací v pracovněprávních vztazích'
Splnila-li stěžovatelka svoji povinnost tvrzení a povinnost důkazní, bylo na zaměstnavateli, aby tvrdil a prokázal, že ve vztahu ke stěžovatelce neporušil zásadu rovného zacházení, resp. že se stěžovatelkou bylo zacházeno rovným způsobem jako s ostatními zaměstnanci ve srovnatelné situaci (přímá diskriminace), že existoval legitimní, nediskriminační důvod k takovému, z objektivního hlediska nerovnému zacházení (nepřímá diskriminace), a též že učinil přiměřená opatření (za účelem odstranění objektivní nevýhody stěžovatelky, spočívající ve zrakovém postižení), umožňující stěžovatelce přístup k zaměstnání ve smyslu ust. § 3 odst. 2 antidiskriminačního zákona. Porušení povinnosti přijmout přiměřené opatření za účelem odstranění individuálního hendikepu (nevýhody) zdravotně postižené osoby, ledaže by takové opatření pro zaměstnavatele znamenalo nepřiměřené zatížení, představuje zvláštní formu nepřímé diskriminace, jíž se musí obecné soudy při řádném zjišťování skutkového stavu rovněž zabývat. Odkazy na judikaturu Ústavního soudu: nález Ústavního soudu ze dne 20. 12. 2022, sp. zn. IV. ÚS 366/21; nález Ústavního soudu ze dne 17. 5. 1994, sp. zn. Pl. ÚS 36/93; nález Ústavního soudu ze dne 8. 10. 2015, sp. zn. III. ÚS 880/15; usnesení Ústavního soudu ze dne 2. 8. 1994, sp. zn. II. ÚS 84/94; nález Ústavního soudu ze dne 4. 9. 2002, sp. zn. I. ÚS 113/02; nález Ústavního soudu ze dne 11. 8. 2015, sp. zn. I. ÚS 1891/13.